Type a search term to find related articles by LIMS subject matter experts gathered from the most trusted and dynamic collaboration tools in the laboratory informatics industry.
K2 کے ٹو Qogir | |
---|---|
![]() | |
Vrchol | 8611 m n. m. |
Prominence | 4020 m |
Izolace | 1315 km → Everest |
Seznamy | Nejvyšší hory #2 Nejprominentnější hory #22 Osmitisícovky #2 Nejvyšší hory asijských zemí #2 Ultraprominentní hory |
Poloha | |
Světadíl | Asie |
Stát | ![]() ![]() |
Pohoří | Karákóram |
Souřadnice | 35°52′52″ s. š., 76°30′48″ v. d. |
![]() ![]() K2 | |
Prvovýstup | 31. července 1954 |
Povodí | Šigar → Indus, Jarkend |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
K2 (baltsky Čhogori, v angl. přepisu Chogori; česky Čchokori; urdsky کے ٹو, transliterováno Ke tū, nebo Lambá Pahár; čínsky 乔戈里峰, oficiální přepis Qogir; pinyin Qiáogēlǐ Fēng, český přepis Čchiao-ke-li feng), známá též pod anglickým názvem Mount Godwin-Austen, je nejvyšší hora pohoří Karákóram v Asii, nejvyšší hora Pákistánu a druhá nejvyšší hora světa. Nachází se na hranici mezi pákistánskou částí Kašmíru a čínskou autonomní oblastí Sin-ťiang. Dosahuje výšky 8611 m nad mořem.
Původ „domácího“ jména Čhogori (odkud je odvozeno čínské Qogir a další tvary) není zcela jasný, pravděpodobně jde ale o umělý výtvor západních cestovatelů ze dvou slov místního jazyka balti: čhogo = velký a ri = hora, tedy „Velká hora“.
Ve světě se ovšem více vžil ještě umělejší název K2, který hora získala během britských zeměpisných průzkumů v 19. století. Tehdy expedice zkoumající tuto oblast přidělila zdejším nejvyšším vrcholkům Karákóramu po řadě označení K1 až K5. Expedici vedl Henry Haversham Godwin-Austen, jméno K2 dal hoře kapitán T. G. Montgomerie. Zatímco ostatní z těchto vrcholů byly později přejmenovány (K1 je Mašerbrum, K3 až K5 jsou vrcholy masivu Gašerbrum), název „K2“ se udržel, možná i díky tomu, že náhodou označuje 2. nejvyšší horu světa.
Po veliteli zmíněné expedice má hora své další jméno, Mount Godwin-Austen. To se příliš nevžilo, i když na mapách se jako varianta běžně objevuje. Urdské Lambá Pahár znamená Vysoká hora, ale i v urdštině se spíše ujalo pojmenování کے ٹو (Ke tū), což je jen urdský fonetický přepis anglického K two [kej tú] (tedy česky Ká dvě).
K2 drží jeden statistický primát mezi všemi 14 osmitisícovkami – odehrálo se zde nejvíce nezdařených pokusů o výstup na vrchol. Přestože je K2 o 237 metrů nižší než Mount Everest, její relativní převýšení od úpatí na vrchol je větší. Navíc jsou její svahy mnohem strmější a obtížnější, a vzhledem k poloze podstatně dále na severu a hlouběji ve vnitrozemí zde panuje i drsnější klima.
První horolezecké průzkumy na úbočí K2 vedl koncem 19. století baron Conway, ale první vážný pokus o zlezení hory podnikla teprve roku 1902 šestičlenná mezinárodní výprava pod vedením Oscara Eckensteina, jíž se účastnil také Aleister Crowley. Během pěti útoků dosáhli nadmořské výšky 6 525 metrů; ve větším úspěchu jim zabránilo nepříznivé počasí, nedostatečná výbava a vysokohorská nemoc, s níž tehdy měli horolezci jen málo zkušeností. Další expedice proběhla roku 1909 pod vedením italského prince Ludvíka Amadea, známého jako vévoda abruzzský – nepřekonali výškový rekord svých předchůdců, ale objevili jihovýchodní hranu (nazvanou později Abruzziho pilíř), která se do budoucna ukázala jako nejschůdnější (tzv. klasická) cesta na vrchol. Vévoda ovšem ve své době usoudil, že K2 je nezdolatelná, a po dalších skoro třicet let se sem nikdo další nevypravil.
Teprve koncem 30. let se této výzvy chopili Američané a první americkou výpravu sem roku 1938 přivedl Charles Houston. S využitím cesty po Abruzziho pilíři se dostali až do výšky okolo 8 000 metrů, ale pak je nedostatek zásob a hrozba zhoršení počasí donutily k návratu. Hned dalšího roku vedl další americký pokus Fritz Wiessner, ale expedice skončila tragédií, když čtyřčlenné vrcholové družstvo vysoko na hoře zahynulo.
Houston se na K2 vrátil roku 1953, kdy proběhly dva úspěšné prvovýstupy na jiné dvě osmitisícovky, Nanga Parbat a zejména Mount Everest. Sedmičlenná americká výprava ale takové štěstí neměla, neboť desetidenní bouře a onemocnění jednoho člena je donutily obrátit se ve výšce 7 800 metrů. Na sestupu se pak celá skupina málem zřítila a od jisté smrti je zachránil jen Pete Schoening, kterému se podařilo zaseknout cepín.
První úspěšný výstup na K2 se odehrál teprve 31. července 1954, kdy na vrcholu stanuli dva členové italské expedice pod vedením Ardita Desia – Achille Compagnoni a Lino Lacedelli. Na tomto výkonu leží stín rivality a sporu mezi Compagnonim a dalším členem výpravy Walterem Bonattim. Ten obvinil Compagnoniho, že svévolně přemístil nejvyšší tábor, aby mu zabránil také vystoupit na vrchol. V důsledku toho musel Bonatti s nosičem Amirem Mehdim nouzově přenocovat bez stanu ve výšce 8100 metrů, za což Mehdi zaplatil omrzlými prsty na nohou. Po návratu se italský horolezecký svaz postavil za Compagnoniho, aby na italském prvenství na K2 neulpěl žádný škraloup. Teprve po 50 letech Lacedelli v pamětech přiznal, že Bonattiho verze událostí byla pravdivá.
Na další úspěšný pokus se čekalo plných 23 let – 8. srpna 1977 pokořilo vrchol sedm členů japonské expedice. První ženou na K2 se stala polská horolezkyně Wanda Rutkiewiczová v roce 1986 (bez kyslíkového přístroje).
Do srpna 2008 zdolalo vrchol K2 305 horolezců (mezi nimi 11 žen), nejméně 76 lezců zde naproti tomu zemřelo (35 na sestupu z vrcholu). Do roku 2020 na vrchol vystoupilo 450 lidí a 80 dalších při pokusu o výstup zahynulo.[1] Nejvíce obětí v historii výstupů na K2 si hora vybrala roku 1986, kdy zde zahynulo celkem 13 horolezců. V roce 2008 zde během série nehod při jediném výstupu zemřelo 11 horolezců.
Prvním člověkem, který zdolal K2 dvakrát, se stal český horolezec Josef Rakoncaj (1983 a 1986). Po něm se to doposud podařilo pouze španělskému horolezci Juanitovi Oiarzabalovi (1994 a 2003) a Šerpovi Jangbu (2000 a 2001 s kyslíkovým přístrojem). Josef Rakoncaj se spolulezcem Agostinem da Polenzou také v roce 1983 přežili nejvyšší bivak v historii K2 (a jeden z nejvyšších vůbec), když po dosažení vrcholu hory museli přenocovat jen 50 metrů pod ním.
Dlouho odolávající výzvou zůstával ještě zimní výstup na K2 – jelikož se hora nachází mnohem blíže centrální Asii než Everest a další himálajské vrcholy, zimy jsou zde daleko studenější a delší. První dva (neúspěšné) pokusy o zimní výstup na K2 provedli Poláci klasickou cestou v letech 1987/1988 a 2003/2004 a další v roce 2018. V roce 2021 se o zimní výstup pokoušela šedesátka horolezců v expedici zvané Seven Summit Treks.[1] Expedice byla úspěšná a poprvé v historii se podařilo horolezcům během zimy vylézt na horu K2. Povedlo se to skupině deseti nepálských horolezců.[2][3]
Na K2 dnes vede 10 tras, z nichž většina nebyla pro svou obtížnost opakována.